Tack. Tack. Tack.
Ha inte så höga förväntningar.
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Tack. Tack.
Det vore konstigt om ni inte klappade, antar jag.
Om jag kom ut och ni: "Då får vi se.
Låt oss se hur fet den där jäveln blivit."
Svaret är: "Fetare."
Jag gav upp för länge sen. Nu känns det som det händer nån annan.
"Någon borde göra nåt.
Det är som att bevittna en skogsbrand.
Jag hoppas de kan släcka den.
Vi byter kanal."
Den här är äkta. Det är ingen protes.
Jag gjorde den själv. Biologisk. Jag är en fet snubbe.
Det finns indikationer.
Jag inser att jag omedvetet döljer min mage med armen.
Så gör bara en fetknopp.
Nu är jag smal.
Min mage syns inte.
Fet, smal.
Kanske hoppas jag att folk ska tänka: "Håller han en bebis?
Han är smal och omtänksam. Vilken kille."
Jag vet att byxorna är tajta. Det är en liten present åt damerna.
Och vissa av herrarna!
Jag kan inte kontrollera vem jag attraherar.
Byxorna är tajta, men efter en vecka är de uttöjda.
Det är så jag ser kläder.
Kläderna tänker: "Okej, jag anpassar mig.
Köp större byxor, eller så töjer jag mig.
Vilket du föredrar, Jim."
Den här tröjan går hit ner när den inte är instoppad.
Det är skrämmande. Den är så lång.
När den ligger på min säng, tänker jag: "Är den en tröja eller en sovsäck?
Men när jag sätter på den, tänker jag: "Den är lite tajt.
Ska jag åka rullskridskor?"
Jag bryr mig inte. Lät det trovärdigt?
Vi hanterar det så.
När något är utom vår kontroll,
låtsas vi att vi ändå inte vill det.
"Jag bryr mig inte. Vem vill vara smal?
Vem vill se hälsosam och attraktiv ut?"
Alla.
"Inte jag. Jag ser hellre ut som en marshmallow med peruk."
Jag har ett nytt skärp
då mitt gamla skärp såg ut att ha blivit torterat i Game of Thrones.
Jag vet inte vad som hände med det.
Kanske beror det på att jag inte ville byta skärphål.
"Det här funkar fortfarande."
Mitt skärp tänkte: "Jag kunde ha varit ett klockarmband åt David Beckham."
Ett skärp för en fet kille tjänar ett annat syfte.
En smal person bär skärp för att hålla upp byxorna.
De här byxorna går ingenstans.
En fet kille bär skärp som distraktion.
Distrahera folk från faktumet att allt det här har samma yta.
Det är en miniekvator...
som delar det norra halvklotet från den södra klumpen.
Desto bredare skärp, desto större illusion. Det är ren vetenskap.
Det är därför jultomten... Tomtens skärp är ett transportband.
Det håller inte ens upp byxorna. Det håller jackan stängd.
Och vi ställer ut kakor åt det matvraket?
Givetvis bär jultomten hängslen under rocken.
Hängslen är fetknoppens sista utpost.
Den feta snubben blir till slut så stor,
att byxorna måste hållas upp... som en bro.
Skärpet får inte plats runt ekvatorn.
Det måste knäppas under.
Istället för att hålla upp byxorna, drar det ner dem.
Varje handling har en motsatt reaktion,
och tvingar oss välja mellan hängslen eller en livstid av rörmokarskämt.
Trist.
Tack för att ni kom i kväll, förresten.
Okej.
Det här är min femte specialtimme. En för var och ett av mina barn.
Förhoppningsvis är den här den sista. Ja.
Det är vackert här. Hoppas ni hade en fin sommar
för man har press på sig att njuta av sommaren.
Jag kommer från Mellanvästern. Där är det panik.
"Gå ut. Ha kul. Snart kommer vintern och dödar oss.
Gå! Få hudcancer nu!"
Man förväntas ha kul under sommaren.
På vintern diskuterar vi sommaren med sån nostalgi.
I januari skulle man kunna tro att vi pratar om ett dött husdjur.
"Minns ni sommaren? Jag saknar sommaren.
Jag har bilder av sommaren.
Det var då vi var en lycklig familj."
Sommaren framstår som en semester.
En tre månader lång semester endast för barn.
Vem förtjänar inte några månaders lov efter det hårda dagisåret?
På sommaren ser mina fem småbarn
ut som om de återvänt från att ha kämpat mot ISIS.
"Trean var hemsk."
Sommarlovet lägger grunden för besvikelse i vuxen ålder.
På första jobbet tänker man: "Måste jag jobba i juli?
Vad är det här, Ryssland?"
Man känner sig tvingad att resa på sommaren.
"Ska ni åka nånstans?" "Varför måste jag åka nånstans?"
"Vi bodde här när det var hemskt väder.
Nu när vädret är fint, borde vi åka nånstans."
Det är obegripligt.
Vintern för med sig hemskt väder.
Vi är aldrig beredda på det.
Vi är aldrig beredda på växlingen av årstider.
Vi blir överraskade även i oktober. "Det börjar bli kallt.
Ska det vara såhär varje år nu?"
Vi är inte arga. I februari är folk arga på vädret.
Vi vill ge nån skulden: "Det är iskallt. Obama!
Det är det där förbaskade ObamaCare.
Utan ObamaCare skulle det vara 22 grader."
Det finns alltid några som inte bryr sig om kylan.
"Är det två grader därute? Det är väl inget. Jag spelade golf.
Jag bär shorts för jag är en idiot."
Såna människor simmar utomhus på nyårsdagen.
Önskar ni inte i hemlighet att de dör?
Inte alla, men när man ser dem på TV tänker man: "Inte ett dödsfall."
Jag borde vara van. Jag är från Mellanvästern.
I mina barndomsminnen är det alltid vinter.
Det var vinter när jag gick genom snö och sörja.
När jag gick på högstadiet såg jag ett foto från Sibirien dit Stalin
skickade ryska fångar. Det såg exakt ut som min hemstad.
"Är det där min cykel? Det är min cykel."
Jag frågade min pappa: "Varför bor vi här?"
Han svarade: "De stränga vintrarna
lär oss uppskatta sommaren."
Det var då jag insåg att han var alkoholist.
"Så du är alltid full." "Jag tycker alltid att det är varmt."
Som liten trodde jag att folk blev lurade att flytta till Mellanvästern.
De kuskade runt i en täckt vagn på östkusten för 200 år sen.
Nån sa: "Vart är ni på väg?"
"Västerut. Vi ska åka till Västkusten."
"Västkusten? Har ni inte funderat på Mellanvästern?"
"Mellanvästern?" "Det är som västkusten, men närmare.
Gillar du gyllengula fält med säd?"
"Nej. Jag är glutenintolerant."
"Sjöar, då? Alla gillar sjöar. Sjöarna i Mellanvästern är fina.
Där finns Great Lakes. En av dem är Superior."
"Jag ska inte dit."
Men jag älskar Mellanvästern. Varje jul åker jag till Milwaukee.
Jag älskar att berätta för mina vänner i Kalifornien att jag åker till Wisconsin.
De säger: "Åh, nej. Åk inte dit."
"Min frus familj kommer därifrån."
"Du borde byta fru."
Allt jag gör i Wisconsin är att äta ost.
Det är en klyscha, men det verkar som om de vill bli av med den där.
"Vill du ha ost?" "Jag vaknade nyss."
"Det är ett ja, eller hur?"
Har ni nånsin ätit så mycket ost att ni tänker:
"Jag går nog aldrig på toa igen."
De från östkusten tycker det är knäppt. I Mellanvästern är det måndag.
Det är vädret.
Det är därför vi äter som vi gör:
"Fortfarande vinter.
Det är sommar, men jag kan inte sluta."
Det är inte alltid vinter. Folk älskar våren.
Det är en rolig dag.
Våren är verkligen en lögn.
Jag tillbringar hela våren med att vänta på våren.
"Är det vår?" "Nej, det snöar."
Dagen efter. "Är det vår?" "Nej, det är 33 grader."
"Vi missade de små vita blommorna."
Folk älskar hösten. "Det är min favoritårstid."
Det är ingen tävling.
"I America's Next Top Season röstar jag på hösten."
Folk som älskar hösten är galna i bladverken.
"Bladverken! Vi måste köra förbi bladverken.
Det är så vackert att se hur löven dör.
De är så vackra precis innan de faller mot sin död."
Vi tycker att det är vackert. Det är lövens ålderdomshem.
Det hjälper att löven inte kan prata.
Annars skulle de säga:
"Ge mig klorofyll!
Varför kör folk förbi och ler mot mig? Ni är monster!"
Vi är okänsliga för lövens tragedi.
De dör och faller till marken. Vi krattar ihop dem.
"Ungar vill ni hoppa i högen med döda löv?
Inte? Då eldar jag upp dem."
De stackars löven känner bara till våren och sommaren.
I oktober tänker de: "Vart är alla på väg?"
I början av november ser man ett par löv hänga kvar.
"Jag kommer klara det. Jag klarar mig genom vintern.
Jag och min polare, Carl. Visst, Carl? Carl?"
Granarna måste avsky all uppmärksamhet som löven får.
"Dumma löv. Alla kör förbi för att titta på de fina löven.
Ingen idé att lära känna dem. De är döda efter ett par månader.
I december sätter du en stjärna på mig."
"Varför låter granen som om den kom från Brooklyn?
Hur många skämt om årstider kan den här killen?"
På tal om bladverk, i oktober förra året
var jag i västra Massachusetts och de är stolta över sitt bladverk.
"Ser du vårt bladverk?"
"Bra jobbat. Bra jobbat med att göra inget."
Jag och min kompis körde förbi en skola
och min kompis sa: "Ser du skolan där?
Det är skolan där de skrev Mary Had a Little Lamb.
Jag svarade: "Borde det imponera på mig?"
Han sa: "Det är ett nationellt landmärke."
Så jag tänkte, säger folk: "Kom nu, barn.
Vi ska se där världens sämsta sång är skriven?"
Vad jag inte insåg var att Mary Had a Little Lamb-
-var en stor hit på sin tid.
Den var enorm. Det var deras Uptown Funk.
Det får en att fundera på vad som pågick 1830.
"Har du hört sången Mary Had a Little Lamb?
Det är vår generations sång.
Så komplex. Den handlar om flickan Mary som hade ett litet lamm.
Sången förklarar det bättre. Jag gör den inte rättvisa."
Min vän sa: "Sången är baserad på en sann historia."
"Det hoppas jag verkligen...
annars vore det världens värsta påhittade historia."
Hur dåliga var de andra sångerna på den tiden?
Johnny Har en Liten Smittkoppa, Vi dör alla innan vi fyller 30.
Och min favorit: Varför Luktar Alla Skit?
"Jim, låt bli."
Jag bodde där i några veckor på ett fint bed and breakfast.
Föreståndaren frågade mig varje morgon:
"Ska du vandra idag?"
Allt jag tänkte var: "Wow, hon vet inget om mig."
Vandring varken idag eller nånsin.
Jag skulle inte vandra för att fly från nazisterna.
Om jag vore med i Sound of Music och de sa:
"Vandra över bergen för att undvika nazisterna."
"Berg? Finns det ingen källare jag kan gömma mig i?
En inredd källare, menar jag.
En med öltunnor och säsongsabonnemang på NFL."
Jag har vandrat.
Det första man inser när man vandrar, är att det är ett misstag.
"Jaha, vi ska inte gå till en speciell plats.
Det finns inget vid slutet av stigen. Ingen bar eller restaurang.
Inte ens en godisautomat. Vi är bara idioter."
Förr eller senare kommer insikten: "Åh, nej.
Nu måste vi gå tillbaka. Det finns ingen utgång genom souvenirbutiken."
Jag vill gilla vandring. Det är som ridning.
Man vill gilla det, men när man sitter på hästen tänker man:
"Jag är inte en 12-årig tjej. Låt mig gå av det stackars djuret."
Men vandring är stort. Det är stort.
Det finns vandringskläder. Det finns kläder för att gå utomhus.
Jag trodde man kunde gå utomhus i alla kläder.
Det finns stora delar av landet.
I hela Pacific Northwest klär sig folk som om
en vandring kunde sätta igång utan förvarning.
"Jag ska dricka kaffe, men man vet aldrig när en vandring bryter ut.
Jag tar på mig kraftiga skor och en fleecetröja som andas."
Det skämtet sponsras av Patagonia.
Oftast vandrar vi med en vän.
Man låtsas vara i en reklam för Viagra. "Hur är det dina erektionsproblem?"
Vi har även den ensamma vandraren som ser ut att ha gjort sig av med en kropp.
"Är han med någon? Varför bär han på en soppåse?
Är det Dexter?
Varför skulle vi gå ut i skogen?"
Det handlar inte bara om att gå. Vandringar innebär även klättring.
"Vill du klättra upp här?"
Nej, jag vill inte klättra upp där. Jag är vuxen. Jag har körkort.
Jag gillar inte klättring. Jag gillar inte ens att klättra in i en SUV.
Vid det sista steget tänker jag alltid: "Är det värt det?
Varför har du inte en vanlig bil? Ska vi på safari?
Bäst jag får se en jäkla elefant om jag ska klättra in i din bensinslukare."
Men när man väl sitter i en SUV
låter det annorlunda: "Åh, ja. Dags att invadera Irak.
Ur vägen."
Alla förvandlas till idioter i en SUV: "Jag måste inte blinka."
För 15 år sen sa alla: "Sluta köpa SUV:ar.
De slukar bensin och är dåliga för miljön."
Vårt gensvar: "Okej. Jag vill köpa en SUV."
"Nej, jag har en anledning." "Jag bryr mig inte."
Jag har ingen SUV. Jag har inte ens en bil, då jag är en god människa.
Nej. Jag bor i New York City och har fem barn
så de kör runt mig.
Jag vet inget om bilar. Min pappa älskade bilar.
Mina bröder älskar bilar. De går på bilutställningar.
Mina bröder betalar för att se bilar de aldrig kommer köra.
Jag som tyckte strippklubbar var konstiga.
Tillbehören är bortkastade på mig. Jag har aldrig använt farthållaren.
De uppvärmda sätena får mig att se ut som jag pissat på mig.
"Trevligt. Kan vi köra förbi akuten?
Jag tror det är symptom på stroke."
Jag hyr alltid bil när jag åker hem till Indiana.
Min bror Mitch frågar alltid: "Vilken slags bil hyr du?" "Den är blå."
"Är det fyra eller sex cylindrar?" "Blå."
Jag vet att den mest maskulina formen av bil är en pickup
då min bror Mike har en pickup och han är en riktig man.
Reklam för pickup gör mig ängslig.
"Du kan bogsera ett ton. Du kan bogsera två ton.
Du kan bogsera ett hangarfartyg."
Varför?
Varför behöver du det? Du åker ju bara till Cracker Barrel.
Men folk som kör en pickup
vill kopplas samman med jobbetik.
Baserat på det borde jag köra en brödbil.
Jag var med min bror på en plantskola:
"Om jag köper ett litet träd, kan jag lägga det i din pickup?"
Han svarade: "Nej. Bilen blir smutsig."
Jag insåg att alla jag känner som har en pickup
aldrig hämtar något.
Det är som att gå omkring med en stor, tom resväska.
"Ska du resa nånstans?"
"Nej, men jag skulle kunna göra det."
"Ram tufft. Ram tufft."
Tack till alla som tittade på The Jim Gaffigan Show.
Jag uppskattar det.
Om ni inte tittade på den, betyder det att ni är idioter.
Tack om ni tittade, då det finns så många TV-program
och TV-avsnitt vi borde och kan titta på.
Det är otroligt att vi är här just nu.
Det är överväldigande. DVR, on-demand.
Ibland sätter jag på Netflix och tänker: "Jag fixar inte det här.
Jag kan inte ens förminska tittarlistan."
Vi har press på oss.
Det gäller oss alla, och vi hittar på ursäkter för våra vänner
som om vi handskades med inkasserare.
"Har du sett Game of Thrones?"
"Jag är lite efter.
Ge mig en vecka. Min fru fick en dum bebis."
Det slutar aldrig.
"Har du sett klart den? Då måste du se den här serien..."
"Nej, nu måste jag lära mig läsa igen.
Jag måste bokstavera ord och se om jag kan läsa."
Har ni läst en riktig bok på sistone?
Inte på en surfplatta eller laptop, men en riktig bok?
Man känner sig som Abe Lincoln.
"Oj, den är gjord av trä. Hoppas den inte börjar brinna.
När måste jag lämna tillbaks den på museet?"
Vi strecktittar.
När de först introducerade strecktittning
tänkte jag: "Det är patetiskt.
Jag ska bara se ett par avsnitt. Jag har inte duschat på en vecka.
Har jag blivit farfar? Missade jag min egen begravning?"
Jag strecktittar på serier jag inte ens gillar.
"Den är ganska dålig. Jag ser fem avsnitt till."
Jag såg alla avsnitt av True Blood, och jag är inte ens gay.
Vissa av er tänker: "Jim, att se True Blood innebär inte att man är gay."
Det beror på att du är gay.
Det är den största orsaken till att bli gay.
Mina vänner fattar inte. "När ser du på TV? Du har fem barn."
Jag ignorerar dem. Jag kan inte gå på konserten. Jag ser om West Wing.
Det är pinsamt hur mycket TV jag tittar på.
Vissa kvällar säger jag till mig själv:
"Okej. Bara en säsong till,
sen går jag och lägger mig. Kom igen."
Man ser slutet. Man vill bli erkänd för det.
"Ett 10 kilometerslopp?" "Ja, jag såg klart Mad Men.
Jag klarade det. Jag är lite sliten.
Jag är en TV-atlet. En telelet."
Det är konstigt när man sett klart en hel serie.
Man vet inte vad man ska ta sig till.
"Jag har inte känt mig så vilsen sen slutet av Lost.
Ska jag gå till en bar? Minns jag hur man pratar med folk?"
Att börja en ny serie är nästan som en blind date.
"Min vän säger att du är toppen. Jag är ledig i kväll, så...
Jag tror jag är redo att börja om igen."
Vi skapar en relation till TV-serierna.
Har ni gjort slut med en serie?
Man ser några avsnitt och säger: "Det är över.
Jag känner inte ens dig längre. Jag gav dig mina bästa nätter."
Netflix. De låter dig inte glömma dina misstag. De finns kvar i listan.
"Minns du det här förhållandet?"
"Jag var full. Jag behövde trösta mig."
De ger dig förslag: "Då du gillade True Blood
har vi några andra gay-serier."
"Jag kanske skulle gilla The L Word, jag vet inte."
Netflix har definitivt gjort TV-tittandet
med reklam till något smärtsamt.
Det tar för evigt. "Odlar jag min egen mat?
Okej, Geico, vi har fattat!"
Det är inte bara längden eller antalet reklaminslag
det är vad reklamen säger om den typiska tittaren
av serien man tittar på.
"Kateter? Varför...?
Hypotekslån?
Ryggont? Jag har ont i ryggen.
TV-serie, du känner mig så väl."
Jag ser ofta på nyheterna, då jag njuter av att bli deprimerad.
Det är enda skälet att se på det.
Efter fem minuter visar de samma inslag igen.
"Minns du den hemska saken? Här kommer den 20 gånger till.
Du kommer inte kunna sova."
Det är intressant att alla nyhetsankare är så attraktiva.
De är vackra och uppklädda. Jag vet inte varför.
Du pratar om en orkan.
Varför bär du aftonklänning?
Men vi tittare tänker: "Tack för att du visar benen."
Nyhetsankare är så attraktiva.
När de intervjuar en vanlig person distraherar de oss visuellt.
"Är det en skurk?
Eller ett offer? Jag vet att de är en förlorare här, men..."
Nyhetsankarna är stans ryktesspridare. Eller hur?
Det är vad nyhetsankare är. Skvallertanter.
"Ni kommer aldrig tro vad som hänt den här personen
ni aldrig träffat förr. Är det inte trist?
Konstiga saker pågår förresten i England.
Min vän John är där. John, vill du berätta om det?
Tack, John. Visst är det hemskt? Det kommer regna i morgon.
Det är 99 procents chans för regn och det är trist."
De flesta av mina vänner under 30 har inte ens kabel-TV.
"Var skickar ni betalningen på 500 dollar varje månad?"
Det börjar bli pinsamt att ha kabel-TV.
"Har du kabel-TV?" "Jag ska ta bort det... när jag dör."
Tekniken går så snabbt fram.
Ibland känner man att man håller jämna steg
och ibland känner man sig som vännen med viktelefon.
Vi har alla en vän med en viktelefon.
"Var kommer den från? Använder du den för att ringa det förflutna?
Vilken rollfigur var du i Breaking Bad?"
Det finns stunder då jag är personen med viktelefon.
Jag har fast telefon. Vissa av er tänker: "Vad är en fast telefon?"
Ingen vill erkänna att de har det.
Det är som att upptäcka att man fortfarande betalar för AOL.
Det här är skälet till min fasta telefon.
"Jag behöver en fast telefon ifall alla mobilnät slås ut
och då kan jag ringa ingen."
Vår fasta telefon ringer
och varken jag eller min fru svarar.
"Det är uppenbarligen inte till oss. Ingen vi känner har vårt nummer."
Det är som att betala 10 dollar i månaden för att bli störd under middagen.
Jag kan ingens telefonnummer.
Jag kan inte ens min frus nummer.
Om jag arresterades och fick ringa ett samtal: "Jag vet inte, 112."
Jag saknar att slänga på luren när jag är arg.
"Dra åt helvete."
Det går inte med en mobil. "Dra åt helvete."
Den får inte ramla ner i toan.
Jag vaknade klockan sju idag. Jag gick upp halv två.
Jag behöver ett gott skäl att gå ur sängen, som brand.
Inte ens det hjälper.
Brandlarmet ljöd på ett hotell en gång. Jag gick inte upp.
Jag tänkte: "Det är ett test.
Jag sätter mitt liv på att det är ett test."
Jag förstår inte morgonpigga. "Jag går upp kl. 6 även när jag är ledig."
Vi borde få slå såna människor.
Jag är avundsjuk.
Ja. Hat. Applådera hatet.
Jag är avundsjuk.
Mina förebilder är gamlingarna
i filmen Charlie and the Chocolate Factory.
Jag minns när jag såg den filmen som liten, speciellt scenen
med gamlingarna i sängen.
"Jag gillar de där människorna. Jag gillar hur de fungerar."
De låg alltid till sängs. Tänk om vi gjorde det tills vi dog?
De tittade inte ens på TV.
De tittade på de andra gamlingarna.
"Hur är din säng?" "Bara bra. Den är likadan som din säng."
De diggade verkligen sängen. De levde i fattigdom.
Deras barnbarn fick en guldbiljett där han kunde vinna en chokladfabrik
och bara en av gamlingarna lämnade sängen.
De andra sa: "Lycka till, Charlie.
Vinn fabriken och gör en chokladsäng åt mig."
Vanligtvis vaknar jag tidigt då mina barn är små
och de vill uppleva saker som livet.
"Vad ska vi göra idag?" "Jag hoppades på en tupplur."
"Kan vi gå ut?" "Det är stängt."
Under sommaren turnerar jag med mina barn
och vi gör en barnaktivitet på dagen
och jag gör ett uppträdande på kvällen
och barnaktiviteten är vanligtvis ett zoo eller en park.
När vi var i Erie, Pennsylvania, var vi på en piratbåtfärd
vilket var verklighetstroget. Jag förknippar Lake Erie
med pirater som stormar västra Pennsylvanias stränder.
De cirka 50 barnen var alla klädda som pirater.
Det kändes som en Jimmy Buffet-konsert för barn.
Ungarna levde livet.
Barn älskar att klä ut sig till pirater. De som var mördare och våldtäktsmän.
Vi tycker det är förtjusande. "Det är så gulligt.
Han ser ut som sociopaterna som terroriserade Västindien."
Vi låter våra barn klä ut sig till mördare.
Darth Vader, folkmördaren. Det är kul.
Djävulen. Det är sött.
Hitler. Nej.
Ingen förälder vill förklara det.
"Varför är din pojke utklädd till Hitler?"
"Han är fascinerad av det Tredje riket.
Han får det av sin far. Hans fars källare är inredd i Hitler-stil."
På sommaren åkte vi på tivolin.
Perspektivet på tivolin förändras dock.
Som barn tänker man: "Tivoli! Det är tivoli!"
Som vuxen tänker man: "Det ser farligt ut.
Lagar de mat i den där skåpbilen?"
Vi brukade gå på tivolin för att se stans största gris.
Nu går vi dit för att vara stans största gris.
Maten på tivolin är löjlig.
Friterade Oreos, okej. Friterade Twinkies, kanske.
Friterat smör, nej.
"Ni vet hur man ibland äter ett smörpaket?"
Tänk om vi friterade det?"
Nej. Det är fel. Jag menar, det är utsökt...
men det är fel.
Där finns ingen hälsoinspektör.
Allt de gör på tivolin är tillfälligt.
Vilket innebär att de kan stänga ner när polisen kommer.
Vissa av karusellerna ser osäkra ut. Jag låter mina barn åka först.
Ingen idé att vi alla dör.
Man vill inte vara kritisk på tivolin.
Man tänker: "Karusellen är säkert okej.
Jag är säker.
Killen som sköter karusellen är säkert byggnadsingenjör.
Vi vet inte. Det är säkert så han förlorade sin arm."
Vi är i grunden tillitsfulla. Vi litar på hissar.
"Vad är det här, en kista på rep? Hoppa in.
Jag vet inte hur den funkar. Skakar den, så fnissar vi."
Vi fnissar, då vi inser att ingen kör hissen.
"Vi kommer alla dö."
Vi trycker på knapparna eller klättrar genom takluckan
som leder till alla Bruce Willis filmer.
Vi fnissar även då man aldrig pratar i hissen.
Man går in i en tom hiss
med en vän och du säger: "Jag säger det sen."
Det är en lya av pinsamhet. Man står där och tänker:
"Borde vi kyssas? Vad ska vi göra?"
Det är konstigt. Inte lika pinsamt som en trappuppgång.
Har ni nånsin varit i en öde trappuppgång
och träffat på en främling?
Era ögon möts och du tänker:
"Våldtar du inte mig, så våldtar jag inte dig."
"Vad gör du...?"
"Vad gör jag i...? Är det ett avsnitt av Law & Order?"
Vi erbjuder oss frivilligt för pinsamma situationer.
Ibland betalar vi för att delta. Vattenparker till exempel.
Förr eller senare tänker man alltid:
"Är det en mötesplats för folk jag inte vill se i baddräkt?"
Vissa människor i vattenparker går runt med ett självförtroende
de inte borde ha.
Man beundrar det nästan. "Kör hårt... på andra sidan parken."
Man försöker förstå det.
"Är det ångorna från giftämnen kombinerat med barnurin?
Vad ger dig malligheten som gör Beyoncé avundsjuk?"
Man vill inte vara kritisk.
"De är där för sina barns skull.
Jag är här för mina barns skull, och jag ser ut som Magic Mike."
Gud välsigne dem.
Min treåring gav mig ingen födelsedagspresent i år.
Trots att jag känt honom några år. Så jag pratar inte med honom.
Presenter är intressanta. Jag behöver egentligen inget.
Mitt liv är rätt kaotiskt. Jag har fem barn.
Jag har vänner som älskar saker.
Jag har en vän som har en låda med klockor.
En annan vän har fem bilar.
När jag träffar dem, inser jag att jag är enkel.
Jag behöver bara en bra säng och ett privat jetplan.
Jag har sängen. Nu behöver jag bara ett jetplan.
Ett begagnat plan går bra. Jag är ingen snobb.
Inget propellerplan dock. Så billig är jag inte.
Bara ett vanligt jetplan som kan ta en vanlig kille till en vanlig
privat ö, långt bort från hans barn.
Jag är bara jordens salt. Jag är en vanlig kille...
Det är löjligt. Det här året har flugit förbi.
Jag vill inte skryta, men jag har hållit mitt nyårslöfte.
Jag har ätit pasta varenda dag det här året. Tack.
Det var inte lätt, kan jag säga er.
Vissa kvällar tänkte jag: "Jösses, klockan är 23.30.
Jag har inte ätit pasta. Jag måste väcka min fru så hon kan laga pasta."
Så är det.
Jag gör det, eftersom det handlar om att ta ansvar.
Ni måste vara berusade om ni tror att jag skulle väcka min fru.
Jag är rädd för henne.
Jag gillar att vara gift med en stark kvinna.
Vissa män i publiken tittar på sina fruar och säger:
"Älskling, vill du att jag ska klappa? Gillar du det han säger
för jag står på din sida. Jag vill inte prata om det senare."
Jag gillar att vara gift med en stark kvinna.
Men vet ni vad? Jag håller i fjärrkontrollen.
Jag drar gränsen där.
Jag håller i fjärrkontrollen, för jag är mannen.
Hon väljer program, men jag håller i fjärrkontrollen.
Jag är en sådan slags diktator.
Man kan dock aldrig vinna när man har kontroll över fjärrkontrollen.
Personen man ser på TV med är aldrig nöjd.
"Höj. Jag hör inget."
Sen höjer man och det är dags för reklam.
"Sänk. Har du fel på öronen?"
Jag ligger alltid risigt till när vi ser på TV.
"Sluta prassla med påsen."
En gång skällde hon på mig när jag nös.
"Varför gjorde du så?"
"Det var inte med avsikt."
"Jag hörde inte vad den där killen sa."
"Jag spolar tillbaks. Oj, nu börjar avsnittet om.
Du borde ta fjärrkontrollen.
Jag går och gömmer mig i badrummet.
Eftersom jag är en man."
Jag älskar henne. Ibland har hon orealistiska krav.
Hon vill att jag ska gå ner i vikt.
Jag förväntar mig inte att gå ner i vikt. Jag brukade
skämta om munkar och nu när jag gör shower
får jag lådor med munkar av folk
vilket får mig att tänka att jag borde börja skämta om jetplan.
Jag gör en show och nån ger mig en låda munkar
eller så hittar jag en låda munkar på mitt hotellrum.
Jag tittar på munkarna och givetvis ska jag äta dem.
Det var en gåva. Vad skulle Jesus göra?
Han skulle äta dem.
Det är alltid en hel låda. Ett dussin munkar.
Jag är ensam. Jag övernattar bara en natt i stan.
Ser jag verkligen ut som en utsvulten gris?
"Hur många munkar ska vi ge honom?"
"Nog för en baptistkyrka.
Det som skulle föda ett helt barnlag
täcker hans behov i några timmar."
Jag vet inte vad jag ska göra med munkarna.
Jag äter två. Okej, jag äter fyra.
Vad ska jag göra med resten?
Ska jag lägga dem i min väska?
En gång gjorde jag det.
Alla har vi gjort saker vi inte är stolta över.
"Det är lite patetiskt, men kör till.
Dra igen blixtlåset. Dags att åka till flygplatsen."
Givetvis råkade jag ut för en slumpmässig koll.
Jag gick igenom metalldetektorn.
TSA-killen sa: "Ledsen. Slumpmässig koll av väskan."
Mitt gensvar:
Vad jag ville säga var: "Jag har droger i rumpan."
En kroppsvisitering vore mindre pinsamt
än att avslöja min väskas sanna innehåll.
Men jag var tvungen.
TSA-killen öppnade väskan. Där låg en platt låda med munkar.
Krispy Kreme. Lådan täckte hela resväskan.
Det såg ut som om jag smugglade munkar.
TSA-killen tittade på mig och sa:
"De säljer såna här.
Det låg en Dunkin' Donuts två gates bort."
Hans ögon var fulla av medlidande.
"Du har problem."
Jag kunde inte säga: "De är inte mina.
En kille vid namn Al Qaeda gav dem till mig.
Han gav dem till mig."
Jag låtsades vara cool. "Det är mina munkar.
Jag reser med munkar. Jag försöker få diabetes. Lämna mig ifred."
Eftersom det var en slumpmässig koll, öppnade de lådan med munkar.
Då jag rullat väskan genom flygplatsen
var munkarna ihopmosade på ena sidan av lådan.
Det såg ut som om jag gått igenom en container utanför en munkaffär.
"Den här är fortfarande okej. Vi tar bort stenarna och pinnarna.
Det är en sockermunk... Nej, det är Ajax på den."
TSA-killen såg ut att tänka: "Du kan gå.
Det är antagligen ditt sista flyg ändå."
Jag reser mycket. Jag går ofta genom säkerhetskontrollen.
Jag hamnar alltid bakom en som aldrig lämnat sitt hem.
De ställer alltid frågor som: "Kan jag ta med soppa?
Den är hemmagjord." Jag svarar: "Du borde fråga dem."
"Kan jag använda mitt fiskekort som ID?"
"Du borde..."
"Ska jag ta av skorna och byxorna?"
"Ja, det borde du."
Flygplatskontroller är löjliga. Det är inget jämfört med utlandsflyg
när man går igenom tullen. Det är läskigt.
De är klädda som SWAT-medlemmar.
Jag blir alltid nervös. "Har jag heroin med mig?
Jag vet inte ens hur heroin ser ut.
Men jag kan ha packat ner det av misstag."
Vi har mini-intervjun med tulltjänstemannen.
"Vad planerar du att göra i vårt land?" "Mörda folk.
Jag var inte beredd på dina trickfrågor."
Jag känner mig som en idiot när jag reser utomlands.
Jag kan inte ens metersystemet.
Jag har hört talas om det.
När jag var liten sa de: "Lär dig metersystemet.
Alla ska lära sig metersystemet. Du behöver det."
10 år senare: "Strunt i det.
Det är för svårt. Baserat på tiotal.
Vi köper en SUV istället."
Nu kan jag inte fråga om avstånd när jag besöker ett annat land.
"Hur långt är det?" "Det är 500 kilometer."
"Jag är inte med i OS. Det är inte en James Bond film.
Vad är det i normalt tal?"
Jag talar inga andra språk.
Mina vänner talar spanska, franska och portugisiska.
Jag bryr mig inte. Jag talar engelska, språket som Jesus talade.
Åtminstone i filmen jag såg.
Jag älskar det skämtet.
Det är alltid nån i publiken som tänker: "Säg inte så."
När man reser utomlands
inser man att alla inte gillar amerikaner.
Kanadensare gillar oss och israeliter också.
Australiensare gillar oss så mycket att man ifrågasätter deras omdöme.
Ni borde läsa vår historia.
Jag får en kick av vad européer inte gillar med amerikaner.
"Ni amerikaner är dumma. Ni vet inte om Europa."
Vi är inte dumma. Vi är bara inte intresserade.
Ledsen att jag inte vill lära mig mer om era vindkvarnar.
"Han kommer få en träsko i arslet."
Jag drog det skämtet med hela första raden full av holländare.
De brydde sig inte. De...
De har inga känslor. Det spelar ingen roll.
"Han är den komiker som avskyr holländare mest."
Jag älskar att resa utomlands.
Det enda negativa är att det är för många utlänningar.
Det konstiga med att resa världen runt
är att man inser att alla människor är likadana.
Var man än åker finns det bra människor och ryssar.
Skälet till att det är lustigt
är att vi alla är uppväxta med misstro mot ryssar.
Jag har en vän som föddes i Ryssland.
Han flyttade hit när han var tre, men jag tror att han kan vara spion.
Vi vet inte.
Det bästa är när någon tror att man är en inföding.
Jag väntade på en taxi i Stockholm när en svensk kvinna
vände sig till mig: "Björn Borg. Björn Borg."
Hon sa inte så. Det var vad jag hörde.
Men jag visste att så fort kvinnan insåg
att jag var amerikan, så skulle hon bli besviken.
Så jag bestämde mig för att inte prata nåt språk hon kunde.
Hon sa: "Björn Borg. Björn Borg." Och jag:
Hon sa: Och jag:
Hon sa: "Pratar du engelska?" Och jag:
Den kvinnan är nu min fru.
"Det är precis som i The Notebook." "Va?"
Fortfarande kvar.
Jag skulle vilja vara i form.
En som var i god form var Jesus.
Ämnet Jesus tar verkligen musten ur showen.
Det är vad han ville. "När du uttalar mitt namn
vill jag att folk ska känna sig obekväma."
Det gäller inte bara kristna. Alla tänker: "För tidigt."
"Det har bara gått 2 000 år. Låt det vara, kompis."
Jesus var i utmärkt form. Det är imponerande
med tanke på att han kunde mångdubbla bröd när han ville.
"Bom, kringlor."
Bibeln förklarar inte vilket bröd han mångdubblade.
Jag tror det var kringlor.
"Bom, kringlor. Bom, vitlöksbröd."
Det är därför han hade så många följare.
"Kom igen, han kanske gör focaccia."
Folk gick så här på bibelns tid.
De diggade verkligen Beyoncés video Formation.
Alaba...
"Hur ofta hänvisar han till Beyoncé egentligen?"
Vem vet? Jesus kanske kunde mångdubbla brödet
utan att veta vilket slags bröd.
Han sa: "Vill du ha bröd? Bom, pumpernickel.
Jag sov inte så mycket i natt.
Brödet är gratis.
Låt mig försöka igen. Bom, rostat bröd. Det har aldrig hänt förut.
Han där uppe busar med moi."
Jesus mångdubblade brödet för att visa en ståndpunkt.
Han sa: "Jag kan ge er bröd som föder er
men jag kan även ge er bröd som föder er själ."
Alla sa dock: "Jag tar matbrödet.
Jag föredrar matbrödet framför själsbrödet
såvida det inte är vad du kallar majsbröd..."
"Kan du göra pizza? Jag älskar pizza."
Jag inser att religiösa skämt gör vissa obekväma
speciellt de som ska till helvetet.
"Våga inte. Gå tillbaks till dina vanliga matskämt."
Nu är vi framme vid punkten
då jag börjar tänka på vad jag ska äta efteråt.
Jag äter oftast biff då jag är en man.
Om det är manligt att äta biff, är det mitt enda manliga drag.
Jag vet inget om bilar. Jag är inte händig. Jag kan inte fixa saker.
Om nåt gör sönder, tittar jag på min fru:
"Vi borde ringa nån." Jag ringer inte ens. Min fru ringer.
En främling kommer och jag ser på när han jobbar.
"Vill du ha en brownie?
Min fru kan baka brownies. Jag vet inte hur ugnen fungerar."
Ibland låtsas jag att jag har nåt viktigare att göra.
"Jag ska jobba på mina diarréskämt här borta...
ifall du vill prata om sport eller biffar eller nåt."
Jag vet inte varför biff anses manligt.
Det härstammar säkert från när mannen jagade djur.
De dödade djuret och sen åt de djuret.
Nu äter vi bara djuret.
Att jaga en kossa kan aldrig ha varit så svårt.
"Idag ska vi jaga den svåråtkomliga kossan.
Oj, det står en härborta. Okej.
Var kommer milkshaken från?"
Jag älskar biff. Jag beställer biff från Omaha Steaks.
Köper ni biff på nätet? Det är inte ett tecken på problem.
Skriv in det bara. En kylbil dyker upp.
Samma slags kylbil kommer leverera mitt nya hjärta.
När jag får en leverans, går alltid en granne förbi:
"Jim fick ännu en låda kött.
Den där lägenheten blir nog snart ledig."
När jag äter biff tar jag alltid A.1. Steak Sauce.
Alla har samma smala flaska med A.1.
som känns tom innan den dränker din biff.
Alla har haft samma flaska A.1. sen 1989.
Jag tittade på ingredienserna. "Magi. Magi och sviskon."
Jag älskar biff. Jag älskar stekhus
särskilt gammaldags stekhus.
Det är dåligt belyst. Kyparen går rakt på sak.
"Du tar en biff, gosse. Du vill väl ha en biff?"
"Ja, ma'am. Jag vill ha en biff."
Har ni varit på ett stekhus
där de visar de råa köttstyckena?
De slänger upp dem på bordet. "Du kan ta den här eller den här."
Vi män är så visuella. "Kasta den mot min mun.
Kött är gott."
Ibland visar de grönsaker som om man aldrig sett dem.
"Det här är en potatis." "Det är en potatis"
Grönsakerna i ett stekhus serveras inte med biffen.
De står på menyn som benutrymme på Southwest.
De kallas inte grönsaker. De kallas tillbehör.
Efter tillagningen av grönsaker i stekhus
är de inte grönsaker längre.
"Du kan beställa spenat, tillagad i glass.
Vår special är bakad potatis
fylld med 20 smörpaket.
Om du bantar, använder vi 19 smörpaket."
Jag älskar biff. När jag dör, vill jag bli begravd i ett stekhus.
Jag vill ha kistan där.
Folk i stekhus skulle inte bry sig.
"Vad gör kistan där?"
"En komiker som önskade..." "Jag tar revben."
"Ska bli, mrs Gaffigan."
Jag älskar biff, men det är lite barbariskt.
Vi äter en del av en ko, och jag älskar djur.
Jag älskar djurälskare.
Mina favoriter är de som bär sin hund i en väska.
Jag tänker alltid: "Vilket gulligt sätt
att visa att du är galen." De är galna.
De bär på ett djur som kan gå i en väska.
De ska inte till veterinären. De shoppar.
Det är okej. Men om jag bär på burkskinka, är jag en knäppis?
Det vore en sak om hunden såg lycklig ut
men hundens blick säger:
"Kan du fatta att jag sitter i en handväska?
Jag tillhörde den mexikanska kungafamiljen."
Jag älskar hundar. Det är gulligt när folk klär upp sina hundar.
Hur kan man klä sin din hund en jacka och sen gå förbi en hemlös?
"Ledsen. Jag använde mina pengar till en kappa
åt mitt djur som var född med en kappa."
Jag älskar katter. Alla gillar inte katter.
Vår granne har en katt och bor i en enrummare
eller mer en kattlåda.
En gång frågade hon: "Är det uppenbart att jag har katt?"
"Nej, men jag vet att du har en låda med skit i din lya.
Jag vet inte om det är samma fråga."
Vi har alla en vän med en katt.
En liten lya. Man besöker dem, katten gör sina behov.
Man låtsas som inget. Samtalet fortlöper.
"Vad vill du ha på pizzan?" "Blekmedel.
Febreze. Kan vi öppna ett fönster eller slå ner en vägg?"
"Blöder mina ögon? Kan vi slänga på katten en blöja?"
Men jag fattar, då jag älskar djur.
Att vara med djur har en helande effekt.
Jag tror dock att vi ger djuren för mycket heder.
Är hunden vår bästa vän?
Jag har aldrig sett en hund hjälpa nån flytta.
Ja, hästar är stiliga, tills man ser dem bajsa stående.
Delfiner är smarta. Lär er engelska som Jesus gjorde.
Jag skulle aldrig äta en delfin, då jag inte gillar fisk.
Folk kommer tweeta: "Delfiner är däggdjur."
Jag blockerar såna folk.
Det är så jag handskas med kritik.
Jag önskar att jag gillade fisk.
"Jag går inte ut och äter så ofta
så istället för en saftig biff, tar jag fisk
eftersom jag gillar äcklig mat."
Fisk är äckligt.
Hur uttråkad av mat är man om man beställer fisk?
"Ge mig nåt äckligt. Jag gillar att slösa bort pengar."
Vem är den första som går in i hamnen och säger:
"Låt oss äta det som stinker här."
Fiskar gillar inte ens fisk. Det är därför de ser sura ut.
"Vad är det som stinker? Det är jag. Jag är en fisk."
Vilken är den finaste komplimangen man ger fisk?
Man säger att den inte är fisklik.
Borde inte fisk vara fisklik? "Ta hamburgaren. Den är inte burg-ig."
Fisklik är tecken på att nåt är fel.
"Stinker det fisk här?" "Nej, allt är burg-igt."
Jag är katolik. Vi äter fisk varje fredag under fastan
vilket ska symbolisera Jesus lidande under korset.
Va? Det innebär att någon en gång sagt:
"Hur ska vi hedra Jesus uppoffring?"
Den andre killen säger: "Vi kan fasta."
"Det är för lätt.
Vi borde äta fisk."
Den andre killen: "Jag blir hellre korsfäst."
Sann historia från bibeln.
I vissa kulturer äter man fisk till frukost.
"God morgon. Här har du fisk. Den matchar din andedräkt."
Jag är inte ens hungrig på morgonen.
Kanske då jag ätit några timmar innan.
Men fisk? Jag var i Island. Där frukostbuffén började
stod en flaska med fiskolja och 12 shotglas.
De dricker fisk till frukost.
Jag vet inte när man borde dricka fisk
men inte när man vaknar.
"Vill du apelsinjuice, grapefruktjuice eller fiskjuice?"
Det bästa som nånsin hänt grapefruktjuice.
"Äntligen är jag inte värst på jorden längre."
Fisk. Jag var i Israel. Jag gick ner till frukosten.
Hela frukostbuffén bestod av olika slags fisk.
Visst känns det bra när en blek, blond kille kritiserar Israel.
"Det här kommer gå bra.
Ta fram er iPhone."
Det är inte lätt att se ut som Hitlers hetaste fantasi.
Det här är inget bra utseende.
Man vill inte se ut såhär när man besöker Holocaust Museum.
Jag har varit på Holocaust Museum i DC. Alla borde gå dit.
Ni borde dock inte se ut som mig.
Jag gick runt och folk sa: "Det är han.
Det är killen från fotot.
Han är inte i Argentina. Han är här. Ta honom!"
Jag är nog för blek för Hitler.
Hitler skulle sagt: "Jag sa arier, inte snöman.
Möt mig halvvägs."
Det var så Hitler lät.
Jag är Hitler, baby Mannen Hitler kan
Jag är en väldigt blek, vit kille.
Jag har fortfarande inte diskriminerats.
Folk har dock trott att jag skulle gilla rasistskämt.
Har det hänt er? "Varför tror du att jag vill höra det?"
"Han ser ut att njuta av lite hat.
Kanske skulle trångsynthet förbättra hans dag.
Om nån har problem med hudfärg, vore det den bleka snubben."
Jag vet hur jag ser ut. Visst kan jag glömma det.
Har ni nånsin glömt hur ni ser ut och går sen förbi en spegel
och tänker: "Åh, nej.
När hände det?"
Under dagen låter det såhär: "Jag är Brad Pitt.
Jag är John Goodman?"
"Vad är det för fel på John Goodman?"
Det är inte så illa. Det är lättare att vara kille.
Det finns sexism. En kvinnas vardag.
Det ser ärligt talat för jobbigt ut.
Vissa kvinnor måste tänka på klippning, hårfärg och inpackningar.
Vad tänker män på vad gäller håret? Att inte ha hockeyfrilla.
Om de inte har hockeyfrilla blir det A plus.
Vissa killar fixar inte ens det.
"De pratar väl inte om min hockeyfrilla?" "Nej, då."
Det är lättare att vara kille. Vissa kvinnor har smink.
De flesta män byter inte byxor, då skärpet sitter där.
"Är jeansen smutsiga?" "Sitter det ett skärp där?
Fråga mig år 2019."
Jag menar inte att kvinnor gör det för att imponera
män, men vissa saker är självförvållade, som ögonbrynen.
Vi har inte bett om det.
Ingen på jorden skulle nånsin säga:
"Jag söker en kvinna som tagit bort 90 procent av sina ögonbryn."
Jag vet inte vad kvinnorna är ute efter.
"Jag vill se överraskad ut hela tiden
som om jag skulle äta en bebis."
Men det är mannens värld.
Det är inget skämt. Jag ville bara påminna damerna.
Jag skojar. Ni som har småbarn
om ni har små pojkar och flickor
skulle ni aldrig tro att det är männens värld
för sätter ni en treårig pojke bredvid en treårig flicka
och tvingades välja vem som ska leda oss i framtiden
skulle ni inte säga: "Pojken, han som tuggar på bordet."
Små pojkar är vildar.
Jag har tre pojkar. De har alla skallat mig av ingen anledning.
"Vi är i kyrkan. Okej."
Det är annorlunda. Med en flicka tänker man:
"Jag borde spara till läkarskolan."
Med en son tänker man: "Det blir några omgångar i rehab.
Ingen fara."
Jag har tre pojkar och två flickor.
Till och med mormonerna säger: "Du borde sluta."
Jag reser med mina barn. Mina två yngsta är 3 och 5 år.
Att resa med små pojkar
är som att flytta seriemördare mellan fängelser.
Vi har sett filmen. Ni vet att det inte fungerar.
Jag älskar min treåring, men han är alltid på dåligt humör.
Han ser alltid ut som om han ska sticka en med en krita.
Eller så bajsar han. Ibland båda delarna.
Vår femåring är en utbrytarkung. Han är barnens El Chapo.
Sätt ner honom och han rymmer.
Jag måste betala min tolvåring för att hitta honom.
Ibland hittar hon honom inte och jag måste resa mig...
och leta efter mitt eget barn.
Ibland hittar jag honom inte. Man hittar alltid ungen.
Skämtet slutar inte med: "Nu har jag fyra barn."
Man hittar ungen. Han är med säkerhetsvakten.
De är alltid med säkerhetsvakten.
Det är pinsamt när jag är med mina andra fyra barn.
Jag ser ut som en reklamskylt för födelsekontroll.
Det hjälper inte att jag oftast äter nåt.
Det är svårt att verka oroad med en varmkorv i handen.
"Jaha, där är han. Var är senapen?"
Det är föräldraskap. Det är stressigt.
Föräldraskap innebär uppoffring. Det är tröttsamt. Det är dyrt.
Ibland känns det otacksamt.
Men slutligen dör man.
Min fru hatar det skämtet.
I ärlighetens namn gör hon 90 procent av jobbet.
Mina tio procent känns för mycket.
Jag blir lurad. Tio procent av fem barn.
Det betyder att jag tar hand om ett barn en halv dag.
Jag är en singelmorsa.
Det är nu publiken tänker: "Jim kanske är en idiot."
Min fru är otrolig. Även när vi är som mest stressade
tittar hon på mig med ett uttryck
som bara kan beskrivas som ånger.
Men hon är katolik, så man lämnar inte teamet. Tack, Jesus.
Min fru är för fin för mig. Hon är smal och attraktiv.
Jag ser ut att ha haft två fruar och ätit upp en.
Hon är otrolig. Vi skriver ihop. Vi gör allt ihop.
Hon är smart. Hon är "kreativ...
och tal..." Jag kan inte läsa hennes handstil.
Vi är jämlika. När vi hyr bil, låter jag inte henne köra.
Det är inte sexism. Jag vill bara inte dö.
Hon kan köra mina barn. Jag bryr mig inte.
Men om jag är i bilen:
Hon är otrolig. Det mest anmärkningsbara
med min fru är hennes förmåga att minnas
varenda hemsk sak jag nånsin gjort.
Hon tar upp det. När vi ser på TV kan hon säga:
"Minns du hur du skämde ut mig när vi var på middag?"
"Nu gör jag det. Jag förträngde det i sökandet efter självförtroende."
Jag vill inte svartmåla henne. Hon förlåter mig, men hon glömmer inget.
Alla önskar vi att bli förlåtna.
Påven John Paul II förlät killen som försökte mörda honom.
Han var i och för sig påve.
Han kunde inte säga: "Vi måste tortera idioten."
Han var tvungen att förlåta honom.
Påven John Paul II besökte killens cell och förlät honom.
Sen gick han. Han tvingades inte bo med killen.
Om påven bott med killen, vet man inte hur länge
den förlåtelsen skulle hålla.
"Påven, din tur att diska."
"Sköt inte du mig?
Det är alltid din tur att diska.
Välsigne dig, min son."
Att vara påve är svårt. Har vi nån påve här?
Inte?
Det är ett svårt jobb. Den senaste avgick.
Han sa: "Jag har fått nog."
Alla i Vatikanen sa: "Du ska tala i Guds namn
tills du dör" och påven sa... "Gud sa åt mig att avgå.
Och äta mer ost."
Vår nye påve, påve Franciskus, ringer folk.
Skulle du nånsin tro att det är påven?
"Hallå?" "Det är påven."
"Kan du vänta lite? Jag pratar med Spindelmannen."
Min fru älskar att prata i telefon. Jag blir hellre överkörd av en bil.
Inte en stor bil, mer en Mini Cooper.
Hellre det är ett 20-minuterssamtal.
Hon säger: "Du verkar vilja avsluta samtalet." "Precis.
Jag älskar dig, men jag kan inte hålla upp armen såhär länge."
Jag fattar inte att nån pratar i telefon.
Vi har e-post och sms.
Ibland ringer min telefon och jag tänker:
"Hoppas han ringer för att säga att hans händer är avhuggna."
"Jag ville bara höra din röst, pappa." "Köp min cd."
Det var allt. Tack så mycket.
Undertexter: Nathalie Eriksson